Ft 17, 
avagy szardíniadoboz makettben!

Prológus

Története <http://www.makettinfo.hu/index.php?jobb=anyagok/referencia/renault_ft17/index.htm>
A makett az RPM cég Ft17- es kitjeinek az egyike, hiszen mind a hét dobozban ugyanezt a makettet találjuk, kisebb változtatásokkal (tipikus minél több bőrt húzzunk le a rókáról elgondolás). No de sebaj, a több mint 500 alkatrész ( azoknál a kiteknél, amelyeknél mellékelik a szemenkénti lánctalpakat) bőven kárpotol minket. a 6 öntőkereten elhelyezkedő zsúfolt elrendezésű műanyagtömeg nem a makett nagyságát, sokkal inkább kidolgozottságát tükrözi. Ahogy szokták mondani, tartsd be az összeállítási utasítás sorrendjét, de sose vedd készpénznek, itt hatványozódva jön elő ez az alaptörvény. Véleményem szerint az összeállítás segítésére (?) mellékelt rajz egy fél katasztrófával ér fel.  Zsúfolt, érthetetlen, sőt még néha nem is számozzák be, és ha be is vannak, azok sem jó alkatrészeket jelölnek... De lépjünk mielőtt mindenkinek sikerül elvennem tőle a kedvet, annak ellenére, hogy egy viszonylag jó kitnek mondhatjuk, egyes hátrányosságait figyelmen kívül hagyva. 

Görgők, páncéltest

A görgősor, két, egymással V alakot bezáró része az alsó, függőleges oldalának. Bonyolultságát misem tükrözi jobban, minthogy a görgők 18, páronként külön öszeépítendő darabból áll. Ekkor még nem is beszéltünk a bonyolult összeállításáról, ami nagyon labilisá teszi az a készülő, és a kész makettet, egy rossz mozdulat, egy erősebb nyomás, és az addigi munkánkat darabokban látjuk. Szerény véleményem szerint, ez az építés egyik legnehezebb része, ha nem készülünk makettünket az ABER fotomaratott alkatrészeivel kicifrázni. Ezt a műveletsort mégegyszer meg kell ismételni, az utolsó előtti görgőnél már nagyon belejöttem. A páncéltestet könnyűszerrel, néhány nagyobb darabból össze lehet építeni. Én javaslom mindenkinek, hogy előre döntse el, hogy mennyit szeretne láttatni a makettje belső részéből ( mivel elég részletesen meg lehet építeni), és eme elképzelés szerint készítse el a megálmodott makettet. Magam részéről nem szándékoztam a vezető ajtaját nyitott állapotban hagyni, ezért nem törődtem a belső tér részletesebb kivitelezésével. A páncéltest összeillesztése után két helyen rögzítve felkerült a két lánctalp alatti rész. A lánctalp kálváriájának külön fejezetet szeretnék szentelni.. A szerszámokat véleményem szerint elég, ha a végén helyezzük fel. Még azt az érdekes tényt szeretném megjegyezni, hogy ez a makett őrzi a legtöbb pillanatragasztót, amelybe nem építettem fotomaratást. Úgyvélem ez köszönhető a kissé rideg műanyagnak, és a "lehetetlen"  illesztéseknek.

Torony, löveg

Úgy vélem, hogy a makett egyik leghumánusabb része. Ezen megállapításom ellenében szól a torony szegecselése, amelyet, a gyártó útmutatása segítsével, és az öntőkeretre öntött szegecsek formájában mellékelő darabokkal, egyenkét kell felragasztanunk a toronyra, a körülbelül, a 0.5 mm x 1mm-es darabkákat. Körülbelül 30- 40 darabot. Végeredményben én szeretem ezeket a sziszifuszi munkákat, főleg ha ilyen, általam igen kedvelt tankon kell végehajtani. A torony oldalait egyben, a hátsó kiszálló nyílást, és a tetejét külön kellett a helyére rakni.
A löveget is nagy részletességgel el lehet készíteni. Nagyon szép, kidogozású, mint a belső, mint a külső, látható része.

Lánctalp

Mint ahogy az elején is már ígértem, a lánctalp egy külön fejezetet kap. Ez a néhány szem alkatrész volt annak az oka, hogy nem vettem vele részt a móvári makettversenyen. No, de mindegy! A készlet kettő, igen rideg, törékeny vinly lánctalpat tartalmaz. Sikerült is hamar elszakajtanom, de utána még próbálkoztam felhasználni, de látva a kudarcot, mérgemben a kukában landolt. A Stefánia úti kiállításon lehetőségem nyílt, hogy beszerezzem az RPM által gyártott szemenkénti láncot. És nem remegett meg a kezem, azonnal éltem is ezzel a lehetőséggel. Bánatomra.
A szemenkénti láncot, négy (!!) darabból kellett összeépíteni, és utána még 64-szer ugyanezt a műveletsort elkövetni. " Na ne!"- mondtam. Ezért az utolsó mentsváramba menekültem, ami nem más mint a friulmodell szemenkénti lánctalpa. A szemek kidolgozása csodálatos, a gyártó, mondhatni egyik legszebb munkája (halkan szeretném megjegyezni, hogy a friulmodelltől, a kiváló minőség elvárható, de most ezen is túltettek).
A lánctalpat a Móvári versenyen vettem, jobban mondva rendeltem meg Zsemberai Jószef Úrtól (ez úton is szeretném megköszönni neki a segítségét). Mikor ideért rögtön rávetettem magamat. Aztán jöhetett a csodálkozás. A láncot 2 darabból kell összeépíteni, egy "főrészből", és egy, a két oldal közötti hengerből, amely majd a két lánctagot öszekötő drót "ágyának" fog megfelelni. Ez már nem volt olyan veszélyes, tehát négy nap és négy éjszakán át szólt a lánctalpalávaló. A láncot Tamiya /XF-10/ Gun Metall színnel alapoztam, majd száradás után szikével karcolásokat imitáltam rajta. Ezekután jöhetett egy réteg Buff szín, amelyet plasztikusabbá tévő megoldásként választottam. A végén természetesen nem maradhatott ki a porozás, amelyet pasztellporral végeztem.

Festés, és koszolás

Hatalmas dilemmát jelentett a festés megtervezése, és kivitelezése. Mivel közel áll a szívemhez a német haditechnika, ezért először a németek által zsákmányolt Ft17-esek egyik példányát készítettem el. A gyártó mellékelte a német felségjelzéseket is a tankhoz. Már száradt rajta a festék, az egyszínű panzergrau, mikor jött az isteni szikra, s lőn világosság. Száradás közben nézegetve a többi festési lehetőséget, szemembe ötlött egy érdekes, sivatagi festésmintájú színezés. Három, egymással párhuzamosan elhelyezkedő szín, külön a testen, külön tornyon. A felhasznált színek: Xf- 60-as sárga, Xf-1 és Xf 63- as együttes keverékével hoztam létre a második, szürke színt (1:1-es keveréssel), a harmadik szín, egy Modell Master szín lett, bőrbarna. A festési útmutató az angol Humbrol színeit ajánlja.  Előbb említett színek réteges felfújása után, kaptunk egy műanyagosan kinéző tökéletes állapotban lévő tankot. Először filterrel kezeltem. A felső páncéllemezt pirossal, az függőlegest pedig narancssárgával. Mivel a sivatagban éppoly kevés a sár, mint az eső (mily véletlen :)), ezért sem sárfoltot, sem rozsdát nem helyeztem el a tankon. A kopásokkal is csínján bántam, hiszen a homok a festékrétegben nem sok kárt tudott okozni. Leginkább a kezelőszemélyzet által okozott sérüléseket kis mértékben jelenítettem meg. Amit viszont raktam rá, és nem is keveset, az a por, amelyet pasztellkrétaporral próbáltam meg imitálni, és véleményem szerintsikerült azt a dózist eltalálnom, amivel megfelelően tudtam a sivatagot ábrázolni.. Került mindehova: a függőleges páncéllemez szürke részére, a görgőkre, a torony vízszintes felületére. Ezzel lassan a végéhez is érkezett, az életem ezen kis „makettcseppjének” megmunkálása.

Epilógus

A makett, habár nem a legjobb minőség, azért rengeteg örömöt szerzett nekem. Sokan furcsálják, hogy mért tetszenek ezek csúnya, turcsi, svábbogárformájú építmények. Én sem tudom, de jól néz ki. Valamiféle különleges vonzalmat érzek irántuk. A kiforratlanság, a kezdeti próbálkozás, az elszántság megtestesítője, ezek a korai tankok. 
Az ez idő alatt kipróbált új technikák alkalmazásával, véleményem szerint sokat fejlődtem. Az sem mellékes számomra, hogy egy újabb gyöngyszemmel tudtam gazdagítani a szobám díszeit. 

Milley György <http://www.kapitany@citromail.hu>